Clinton tog Ohio.
...svart man misshandlas av Los Angeles—poliser.
Kan vi alla komma överens?
...och de visste att de är det enda laget i AFC...
Footballstjärnan tjusade henne till ett lyxliv i Hollywood.
De var ett vackert par.
Han är efterlyst för mord i LA och i Jackson i Mississippi.
Även i Louisiana för mord.
Det bestialiska mordet tros ha begåtts av Casanovamördaren.
Polisen ber alla i South Land vara extra vaksamma och ringa polisen—
—om man har tips som kan leda till att seriemördaren grips.
Hey, hey, födelsedagstjejen!
—Vad gör du? —Inget.
—Vad tycker ni? Fabulöst, va? —Det är för mycket besvär, Kris.
Besvär? Mina älvor hjälpte mig. Faye här skickade inbjudningarna.
Din smarrige boytoykypare bokade in oss här. Jag bara pyntade allt.
—Tack, Ron! —Sluta. Jag sa att vi bara är vänner.
Jag tycker du ska ta med honom hem, greppa tag i hans hårda skinkor—
—och köra så det ryker.
—Hej. —Ursäkta att jag stör.
Jag ville bara gratta. Hoppas du blev överraskad.
Väldigt överraskad.
Kris, jag tror att du ska trampa i klaveret här borta.
Och du, inget fuffens. Okej? För hon är min.
Gillar du det?
Hemskt ledsen för henne. Hon blir alltid lite till sig när hon är full.
Kvällen är din, så koppla av, njut. Om du behöver nåt, så är jag här.
Tack, Ron.
"Om du behöver nåt, så är jag här."
Vad med "vänner" fattar du inte?
—Det kallar pumor sina unga hanar. —Pumor?
Kom och prata med mig.
Berätta hur det är med dig. Och inget tjafs om att du mår bra.
Jag vill veta hur du verkligen mår.
Jag har känt mig starkare än på länge.
Min terapi går bra och jag känner att jag gör stora genombrott.
Du anar inte hur glad det gör mig.
Jag lovade mig själv att inte låta honom reta upp mig mer.
Hur ofta han än ringer eller smyger i mina buskar.
—Lider han ännu av busksyndromet? —Hans skoavtryck fyller min trädgård.
Storlek 12, Brunos. Jag köpte hans skor.
Jag gillar den nya självständiga Nicole.
Du skilde dig för två år sen och får gå vidare.
Det vill jag göra, Kris.
Men ibland vet jag inte om han låter mig göra det.
Vad menar du?
Jag är rädd att han ska mörda mig och då slippa undan med det.
Herregud, Nicole. Vad pratar du om?
Hey! Om ni har glömt det, så är festen här ute.
—Och med den syrliga avslutningen... —Syrliga?
—Snälla, säg att du inte redan går. —Säg att du inte redan går. Kris!
Ha en kul kväll. Tänk inte på nåt jobbigt och få hem henne i en taxi.
Jag lovar.
Bruce hälsade. Han är värd på en fundraiser med Heidi Krieger.
—Vad tråkigt. —Jag är en suverän manager.
Ha så kul, tjejer!
Kom, hörni. Vi ska åka nu. — Barnen håller på att somna.
Och om jag inte får hem Faye, så stannar hon här hela natten.
—Behöver ni skjuts? —Nej, jag har min bil.
Men tack för att du hjälpte Kris fixa det här. Det var jättesnällt, Ron.
—Allt för dig. —Tack, Ron.
Var rädd om dig, Nicole.
—Faye! —Jag kommer! — Hej då.
Sockerkrasch.
—Kom, Justin. —Det är iskallt.
Sydney. Kom här, gumman.
Ni var så duktiga i kväll. Hade ni kul?
Det är kyligt i dag.
—Det var kul. —Det var det.
Jag hade trevligt. — Vi bara pratar.
Jag går balansgång.
—Mamma, vad händer? —Det är okej, gumman.
Nicole, vänta. Nicole!
—Jävla skit. —Är det han? Ring polisen.
Jag kan inte ringa polisen. Tror du de gör nåt?
Han är suparpolare med halva LAPD.
Kom här. Det är okej.
Nej tack. Jag tror inte att din kille heller vill att du gör det här.
Som om jag bryr mig om hans åsikt.
Gå och lägg dig, Kato.
Nic, låt inte den jäveln reta dig.
Han är olycklig och vill att alla ska vara det.
Jag vill bara vara en bra mamma.
Som mamma var det för mig och mina systrar.
Det är det enda viktiga för mig.
Minsta lilla steg framåt jag tar, så försöker han dra mig tillbaka.
Jag är ledsen, vännen. Du tar dig igenom det här.
—Vad var det? —Säkert bara ett träd.
—Jag går och kollar. —Nej, det var inget.
Fan heller. Fan för honom!
Fan ta dig! — Vi visar honom. Han kommer älska det.
—Jag kan inte i kväll. Ledsen. —Jag trodde att du gillade det.
Det gjorde jag. Det gör jag. Men kanske en annan gång. Okej?
Okej. Då går jag. Jag måste upp tidigt i morgon.
Nån sa att Julia Roberts behöver en ny inredningsarkitekt.
Gissa vem som sitter bredvid henne på The Chateau och äter frukost?
—Stick inte innan du är klar hos mig. —Nej, jag ska hjälpa dig. Jag lovar.
Okej.
21 MAJ 1994
Under en.
Ses vi i morgon?
15 kilometer klockan nio.
Du är en slavdrivare.
Hej då, Ron.
Kan jag hjälpa dig med nåt?
Hej. God morgon.
Jag skulle se om Candace var hemma. Hon har inte sprungit på några dar.
Hon bor på hotell när jag målar klart hennes hus.
Jag renoverar mitt hus här intill.
Min tjejkompis ska fixa det åt mig, men hon verkar ha försvunnit.
Jag har all färg och alla grejer, men har ingen som kan göra klart det.
Så här års ger halva Brentwood sina hus en ansiktslyftning.
Inte bara husen får ansiktslyftningar i Brentwood.
Jag vet att chansen är liten, men är du ledig?
Ja, kanske det.
315 kvadrat. Fyra sovrum, fyra badrum.
Kök. Och ett arbetsrum.
—Är det här dina ungar? —Ja.
De bor hos mina föräldrar när jag renoverar färdigt huset.
Vi flyttade in för ett halvår sen, men jag verkar inte få nåt gjort.
—Du sa inte vad du heter. —Glen.
—Bara Glen? —Ja.
Jaha, bara Glen, jag heter Nicole Brown.
Nicole Brown? Simpson.
Bara Brown. Jag är skild. Se dig omkring.
—Förlåt. —Det är okej.
—Vill du ha? Den är nypressad. —Visst.
—Här. —Tackar, frun.
—Törstig? —Ja, väldigt. Tack för det.
—Jaha, vad tycker du? —Om juicen?
—Om jobbet. —Jag gör det på max tre fyra dar.
—Lätt som en plätt. —Det har jag inte hört på länge.
Var kommer du ifrån?
Här och där.
Jaha, "bara Glen från här och där", när tror du att du kan börja?
Vad sägs om med en gång?
24 MAJ 1994
Hur mår du i dag, Nicole?
Jag vet inte. Som vanligt, antar jag.
Ängslig.
Sist pratade vi om att kontakta din familj.
Jag har inte känt mig så bekväm med att öppna mig för dem.
För att de inte stöttade dig när du ville skiljas?
OJ gjorde mycket för dem genom åren.
Så börjar manipulerandet. Så ställer han in sig hos folk.
Han måste jämt vara hjälten på och av planen.
Du då, Nicole? Hur känner du för honom?
Han är den ende man som jag har levt med sen jag var 18.
Mina vänner sa att han formade mig till den han ville ha—
—så att ingen nånsin kunde ta hans plats.
Och för att vara helt ärlig så saknar jag sexet ibland.
Men jag saknar inte att leva under hans kontroll.
Hur han höll koll på mina kläder, all mat som jag åt—
—och vilka jag fick bli vän med. Absolut inte med andra män.
Och han knullade varenda kvinna som han mötte.
Tror du att han älskade dig?
Förut trodde jag det.
Men jag tror det inte längre.
Nu tror jag att han såg mig som en sak.
Nåt han kunde kontrollera och äga.
Det är inte kärlek, va?
Kato?
Jäklar.
DEKLARATIONER
Kom inte med den skiten! Jag vet att det var du. Vad vill du mig?
Jag ber dig. Jag vill inte koppla in polisen igen.
För sista gången: lämna mig ifred!
25 MAJ 1994
—God morgon. Ska vi ta vår runda? —Det glömde jag. Jag kan inte i dag.
—Är allt okej? —Ja.
—Så där. Nu slipper ni inbrott. —Tack, Walter. Tack ska du ha.
Inbrott? Nicole? Vad fan händer?
—En försiktighetsåtgärd. —Det är han igen, va?
—Snälla Ron, inte nu. —Jag är din vän och ser det på dig.
—Berätta vad som händer. —Ron, snälla du.
Mitt liv... Saker och ting är komplicerade just nu.
Jag kämpar för att göra det som är bäst för mig och barnen.
Du är trevlig och jag uppskattar verkligen att du bryr dig.
Men du får inte dras in i det.
Han har gjort hela sjuka saker—
—som knäckte dig och nu litar du inte på nån.
Men du har människor i ditt liv—
—som ser dig i ögonen och bryr sig om vad som händer med dig.
Ansträng dig inte för att stöta bort oss.
Glen?
Larmet slutar tjuta när du stänger dörren.
Måste jag lära mig hur allt funkar? Den är tjock som en telefonkatalog.
Det ska se svårare ut än det är.
Ser du lamporna? De visar att huset är larmat.
Om du vill larma på natten, så skriver du in en fyrsiffrig kod.
Vilka fyra siffror du vill.
Ser du? Så där.
Håll knappen intryckt i tio sekunder, så går larmet och polisen kallas ut.
—Okej, jag tror att jag fattar. —Knappa in din kod.
Du ser? Nu kan du det.
—Lätt som en plätt. —Äppelplätt.
—Du ser ut att ha gjort framsteg. —Ja.
Jag blir klar i dag. Lite småfix, sen slipper du mig.
Du har jobbat hårt. Vad sägs om en paus?
—Var har jag gömt dem nu? —Har du tappat bort nåt?
Här.
—Varför gömmer du dem? —Mitt ex gnällde jämt på mig för det.
Kallade det en ful ovana. Så jag hade en hemlig gömma.
Som tur för dig så är han inte kvar, så du kan göra precis vad du vill.
Du behöver inte gömma dem.
Jag lärde mig väl med tiden att ta det säkra före det osäkra.
Det är svårt att tro—
—att en stark kvinna som du ens tänker så.
—Jag är inte så stark. —Klart du är. Du behöver inte räddas.
Du kan ta vara på dig.
Du gjorde ett bra jobb. Jag kan betala...
Jag får betalt när jobbet är gjort.
—Hej! —Var har du varit?
Jag var utom mig av oro. Varför svarar du inte när jag ringer?
Jag har svarat på allt. Jag har min sökare i väskan.
—Jag lovade att göra klart allt här. —Faye...
Wow. Du har jobbat hårt. Jag sa ju att jag skulle göra klart det åt dig.
Vad skulle jag göra? Du försvann. Mina barn behöver ett hem.
För du är den enda med ett liv? Jag har haft fullt upp. Förlåt.
Faye, det är inte läge nu. Jag tycker att du ska gå.
Jag sa att jag skulle komma tillbaka. Här är jag.
Och nu stänger du mig ute?
Är det nån annan? Du ser ut...
Jag sa att du inte får vara här när du är så här.
—Det är nån här, va? Nån är här. —Jag vet inte vad du pratar om.
Hey! Faye, sluta nu och lyssna på mig.
—Du måste lämna mitt hem. —Varför? Kom här.
—Du går över gränsen. —Vill du inte ha mig mer?
—Du ser helt färdig ut. —Vem är här nu?
Vem får ditt varma mottagande?
Herrejesus! Är han där uppe?
—Snälla Faye. —Ja, snälla, snälla...
Det är så likt dig att hoppa i säng med honom igen.
Menar du allvar? Är det på riktigt? Sa han att han har förändrats igen?
Du gick i hans fälla igen för att du är så jävla dum.
Det är du. Och jag älskar dig.
Men du lyssnar inte förrän det är för sent.
Du lyssnar inte på dina vänner.
Den mannen blir din död. Säg inte att jag inte varnade dig. Snälla.
Hej då. Jag går nu!
Herregud...
Nej, John. Hon vaknar.
Jäklar! Jag gör det inte. Jag gör det inte.
Lämna mig ifred!
Jag vill inte vara här. Jag vill inte göra det här!
Fan! Fan! Nej. Nej, nej, nej.
Charlie, du sa att det var den sista och den före det var den sista.
Och jag... Varför kan du inte lämna mig ifred? Varför kan du inte det?
—Charlie? Nej, nej, nej... —Glen?
Hej. Nicole...
Lyssna.
Nicole?
Nicole? Lyssna!
Nicole? Jag vet inte vad som flög i mig.
Det var...det var...
Det var dumt. Okej? Jag menade det inte. Jag svär.
Nicole, låt oss prata om det. Okej? Vi kan prata ut om det.
Jävla subba! Öppna dörren! Jag ska fan mörda dig!
Öppna dörrjäveln! Jävla subba! Öppna dörrjäveln!
—Ni anlitade honom som hantverkare? —Ja, som målare.
—Kan vi få hans namn? —Glen. Han heter Glen.
—Kanske ett efternamn också? —Bara Glen. Det är allt jag vet.
Har ni en adress? Telefonnummer? Sökare?
Brukar ni vara klädd så där när ni har hantverkare hemma?
Vad har det med nåt att göra?
Hur betalade ni honom? Kreditkort? Check?
Kontant.
—Hör på, mrs Simpson... —Brown.
Det är inte första gången som ni ringer om sånt.
—Vad försöker ni säga? —Ni bjöd in honom i ert hem.
—Skämtar ni med mig? —Ni är känd för att larma oss.
Jag? Du menar att svinet i Rockingham är känd för saker.
När han mördat mig får ni leva med att ni aldrig gjorde nåt åt det.
Ännu en dag i kompisklubben, va?
Strunta i fruarna och flickvännerna som får ta emot deras slag.
Ma&apos;am...ms Brown, vad ni gör i ert privatliv angår inte oss.
Men för era barns skull föreslår jag att ni styr upp det.
Till dess håller ni dörrar och fönster låsta.
Och meddela oss om den här Glen dyker upp igen.
10 JUNI 1994
Jag älskar den här klänningen.
—Den skulle se gudomlig ut på dig. —I dag handlar det om barnen.
Vi mammor får också ha lite skoj.
Hon tar den här. — Snälla du, jag bjuder.
—Det är för mycket. —Nej då.
Gå till Argento&apos;s och fixa ett fint hörnbord, så kommer vi.
—Jag kan ta barnen. —Nej, jag tar barnen.
Du ser ut att behöva en paus. Gå! Schas!
Kim, Khloé... Vad har ni hittat?
Den här.
—Vad gör ni här uppe? —Hjälp mig. En man följer efter mig.
Vilken man?
Var var du? Vi har letat överallt.
Kan du ta barnen, Kris? Jag måste gå.
—Vad är det då? Vad har hänt? —Bara några timmar. Hjälper du mig?
—Visst, Nicole. Vad som helst. —Tack. — Gullungar, kom här.
Ni ska vara med tant Kris en stund. Var snälla. Jag hämtar er sen. Okej?
Jag älskar er. Okej. Vi ses snart.
—Tack. —Hej då, mamma.
—Hörde du? Vi får hänga hela dan. —Okej, barn, då går vi.
—Ursäkta. Är Candace hemma? —Nej. Jag är hennes bror.
—Kan jag hjälpa dig? —Jag är hennes granne Nicole.
När kommer hon hem? Vi måste prata om hennes målare.
—Jag vet inte vad du pratar om. —Glen. Jag mötte honom här utanför.
Jag kan tyvärr inte hjälpa dig. Vi är rädda att hon råkat illa ut.
Vad pratar du om?
FÖRSVUNNEN CANDACE JORGENSEN
Om du hör nånting, be henne ringa. Snälla.
Hej, Charlie.
Tack för att du tog barnen, Kris. Jag står i skuld till dig.
Kvinnans namn är inte känt...
Det ska jag göra, jag lovar. Okej. Hej då.
...i en säker, fridfull park i Brentwood—
—när anhöriga anmälde henne saknad.
Ingen misstänkt har identifierats och mördaren tros vara på fri fot.
Hallå?
—Du sa att det var den sista. —Hallå?
Och jag kan inte...
Jag vill inte höra det. Nej, Charlie.
Jag ska fan mörda dig!
—Nicole? —Ja.
Hur fick du blåmärkena?
Jag vet vad du tror, men det var inte OJ den här gången.
Jag träffade en annan man nyligen.
Han skulle renovera mitt hus.
Men till slut hade vi sex.
Jag vet inte hur jag tänkte.
Jag kan ha gjort det av frustration. Kanske bara för att trotsa OJ.
Men jag insåg direkt att jag hade gjort ett hemskt misstag.
Senare samma kväll hittade jag honom stående i mitt vardagsrum—
—pratande med någon, med något som inte ens var där.
Och när jag såg hans ögon såg han helt galen ut.
Sen försökte han överfalla mig.
Jag sprang upp och låste in mig i mitt sovrum.
Han bankade på dörren och sa att han skulle mörda mig.
Sen dess är det som att vart jag än går så är han där.
Som om han förföljer mig.
Och sen i går kväll...
Jag kan inte ens beskriva det.
Jag upplevde nåt som jag aldrig har upplevt förut.
Det kändes som att åka till helvetet tur och retur.
Och jag försöker intala mig att det bara var en otäck mardröm.
Men jag vet inte hur jag ska förklara de här jäkla blåmärkena.
Jag tror inte att helvetet finns.
Det representerar alla rädslor som vi har förträngt.
Allt negativt från vårt förflutna.
Jag vet inte vem han var eller vad han ville.
Men det är en ny påminnelse om att du måste ta kontrollen över ditt liv.
Nicole, hur hade du känt om din exman eller vilken man som helst—
—inte längre hade makt över dig?
Om du till slut sa "Aldrig mer!" och verkligen menade det?
12 JUNI 1994
—Sydney, har du dina strumpbyxor? —Ja.
—Kom, mamma. Vi blir sena. —Kom, kom, kom!
Gå och sätt er i bilen. Jag kommer strax.
SKATTEREVISION
Vi ses på Mezzaluna. Jag bokade ett bord för tio.
—Vi kör efter er dit. —Okej. Hitåt. Kom.
Nu åker vi till restaurangen.
Förlåt, gubben.
Sätt på er bältena.
Jag vill träffa barnen innan jag åker till Chicago.
Sluta komma åt mig genom barnen. Du är pappa bara när du vill ha nåt.
Räcker det inte att du skuggar mig, gör inbrott och ringer mitt i natten?
Nu har du bluffanmält mig till skatteverket.
Tror du att de ska ta mitt hus, som jag har köpt själv—
—och sätter mig och dina barn på gatan?
Ska jag komma krypande tillbaka då?
Jag skulle sluta vara snäll. Nu får du veta hur livet känns.
Jag säger det rent ut.
Du tillhör inte längre vår familj. Förstår du det?
Du kan inte längre hota, manipulera eller skrämma mig.
Vårt äktenskap är dött. Du är död för mig.
Du rör mig fan aldrig igen!
Hör du! — Charlie?
Vad är det, vännen?
Jag vet att jag har bett om mycket, men får jag be dig om en tjänst till?
Visst, vad som helst.
Lova mig att om nåt händer mig så tar du hand om mina barn.
Vad är det här? Du börjar skrämma mig.
Snälla Kris, du måste lova mig det.
Jag låter inget hända dig eller dina barn.
Kan ni inte följa med oss hem? Så har vi ett gammaldags pyjamasparty.
Barnen skulle älska det. Och du ska inte vara ensam.
Jag vet, Kris. Du är en fantastisk vän. Den bästa.
Men jag måste börja ta itu med mina problem.
Vi har det bra hemma.
—Okej. Jag förstår. —Tack.
Jag finns alltid här för dig.
—Jag älskar dig. —Och jag älskar dig.
—Du är som min syster. —Jag vet. Tack.
Sydney. Ta med dig din bror.
Hej då.
Nicole!
—Mamma skyddar er. —Lovar du?
Jag lovar.
—Kan du sjunga mormors sång? —Javisst, gubben.
Nu i ro slumra in
i bädden så fin
som blomman på äng
i en gungande säng
Titta här. Det här är inte bra. Jag tror det är Nicoles mammas.
—Bra ursäkt att träffa henne igen. —Ja, nu kan jag köra förbi.
nu i ro slumra in
lilla älsklingen min
—Kolla vem som är här. —Vem?
Din flickväns man. Han ser skitförbannad ut.
Du kanske ska hålla dig undan.
tills du väcks, lilla vän
nästa morgon igen
tills du väcks lilla vän
nästa morgon igen.
—Mamma. —Ja, gumman?
—Sov här inne i natt. —Inte i natt, gumman.
—Snälla, jag vill inte att du går. —Jag går ingenstans.
God natt. Och sov gott nu.
—Jag älskar dig. —Och jag älskar dig, gumman.
Polisen har efterlyst mannen som de tror—
—har mördat två kvinnor här i södra Kalifornien.
Offer 1, Sandra Gallagher, 33, sågs sist lämna en bar—
—med den misstänkte.
Hennes strypta och brända kropp hittades av polis flera dar senare.
Mannen jagas också för mordet på Candace Jorgensen, 44—
—vars lemlästade kropp hittades i natt i en park i Brentwood.
Mannen har identifierats—
—som 32—årige Glen Rogers från Hamilton i Ohio—
—som också är huvudmisstänkt för en rad mord runt om i USA.
Han kallas även "Casanovamördaren".
Enligt FBI använde Rogers flera förklädnader och identiteter—
—under sin mordturné i landet.
Det gör jakten på den svårfångade seriemördaren ännu svårare.
Enligt polisen kan Rogers vara i Los Angeles i kväll—
—och polisen manar till stor försiktighet—
—då han tros vara beväpnad och extremt farlig.
Det var Tracie Savage med elvanyheterna.
—Ron! —Din mamma glömde de här på bordet.
Jag såg OJ på restaurangen. Han såg arg ut.
Jag måste berätta nåt för dig.
Stanna!
Hej, killen. Vad är det?
Jag var där, ute med min hund.
Vi går ut i sändning om fem, fyra, tre, två...
Den döda 35—åriga Nicole Brown Simpson, OJ Simpsons exfru—
—hittades mördad sent i går utanför sitt lyxhus.
Nicole Brown Simpson, OJ Simpsons exfru—
—och Ronald Goldman hittades döda tidigare i morse.
Fallet utreds som mord.
I dag väckte min myndighet åtal mot OJ Simpson för morden—
—på Nicole Brown Simpson och Ronald Lyle Goldman.
Los Angeles—polisen söker just nu aktivt efter mr Simpson.
Ett ovanligt drama utspelar sig nu—
—på en av Los Angeles motorvägar, just nu 91 West mot Cerritos.
Där nere på marken färdas en vit Ford Bronco.
Polisen tog in honom bakom huset och handfängslade Simpson.
Backa!
Förklarar ni er skyldig eller inte skyldig?
Inte skyldig.
OJ Simpson har skapat en mediahysteri—
—i vad som kallas århundradets rättegång.
Mr Simpson ska prova handsken som hittades på Bundy.
Om den inte passar, så måste ni fria.
Vi i juryn finner den tilltalade OJ Simpson inte skyldig till mord—
—i strid mot strafflagens paragraf 187A—
—ett brott begånget mot Nicole Brown Simpson.
—Rättvisa för svarta. —Alla vet att han är skyldig.
Hur hade du känt om han fått fängelse?
EN MÅNAD SENARE
...polisen i Kentucky och Los Angeles jagar nu Glen Rogers.
Rogers lämnade ett spår av lemlästade offer.
Han jagas nu för fem mord och är beväpnad och farlig.
Jag är säker på att min bror Glen mördade Nicole och Goldman.
Han mördade en kvinna från Santa Monica i Van Nuys i september 1994.
Han är en man med kort stubin som mördar av rent psykologiska skäl.
Glen sa att när han var klar så skulle jag döda honom.
Han vill lämna över demonen.
Gott och ont finns i denna värld.
Hur många har ni mördat, mr Rogers?
Glen Rogers sitter fortfarande i dödscell i Dade County i Florida.
Du har redan erkänt att du mördade kvinnorna, Glen.
Tio hittills, som vi känner till.
Alla snygga, alla blonda.
Hon är definitivt din typ.
Vill du veta om jag gjorde det där med henne?
Och skar av hennes jävla huvud?
Gjorde du det?
Jag dödade henne inte.
Charlie gjorde det.
Vem är Charlie?
2006 gav OJ Simpson sin enda intervju om morden.
I hans hypotetiska version av brottet—
—åkte Simpson och vännen Charlie till Simpsons exfrus hus.
Den där Charlie dyker upp.
Jag går och kollar på framsidan och en kille dyker upp.
Och han kom med kniven.
Från tumultet minns jag bara att Nicole föll.
Jag minns att jag tog kniven, att jag tog kniven från Charlie.
Efter det minns jag ingenting, utom att jag stod där i en blodpöl.
Det var helt fruktansvärt.
De frågade om dig. Men jag sa inget till dem.
Okej? Jag svär.
Hej. Var har du varit?
—911 Alarm. —Skicka nån till Gretna Green 325.
—Han är tillbaka. —Hur ser han ut?
Han är OJ Simpson. Du vet vad han har gjort. Skicka nån.
—Vad gör han där? —Han kom hit i bilen igen.
—Vad kör han för bil? —Han kör en vit Bronco.
—Han slog in bakdörren. —Vad heter du?
—Nicole Simpson. —Är han sportkommentatorn?
—Vad gör han? Hotar han dig? —Han är helt galen.
Har han hotat dig? Eller trakasserar han dig bara?
Du får höra honom snart.
—Häng kvar. —Nej. Han slår skiten ur mig.
Berätta tills polisen kommer.
Okej, Nicole? Har han några vapen?
Jag vet inte. Han körde hem, nu är han här igen.
Barnen sover där uppe och inget får hända.
—Har han slagit dig i dag? —Nej.
Du behöver ingen ambulans? Du vill bara att han ska gå?
—Han slog in hela bakdörren. —Sen åkte han och kom tillbaka?
Han slog nästan in min sovrumsdörr. Han bankade och tacklade den.
Jag försökte få ut honom ur rummet för att barnen sov där inne.
Sen ville han ha ett telefonnummer.
Jag la ner telefonboken för att skriva ner numret.
—Då tog han boken med allt i den. —Vad säger han?
OJ, barnen.
OJ, barnen sover.
Du brydde dig inte om barnen när de sov i vardagsrummet!
Det är annorlunda nu. Jag pratar. Du är duktig.
Skaka på huvudet, du har det bra.
—Häng bara kvar. —Men det ska jag ändra på!
Är han arg för nåt du har gjort?
För länge sen. Det kommer alltid upp igen.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2019
Ansvarig utgivare: Anders Melin